Vær stille bak der! Det er glatt på veien!
Cartman, skal du ikke dele kaken?
–La meg tenke... Nei. –Du burde ikke spise alt, feten.
Sjokoladekake er godt.
–Gi oss litt! –Vær stille bak der!
–Det er mye snø på veien. –Det er det alltid.
I dag er det virkelig mye snø.
Jeg kan ikke spise hele kaken. Jo, det kan jeg.
Hold kjeft, Cartman!
Nå er det nok. Er dere ikke stille, dør den søte lille kaninen!
Hun truer med å drepe kaninen, men ville hun gjort det?
Ja, det ville hun.
Jeg kan ikke tro det!
–Gi oss litt av kaken. –Jeg orker nok ikke en bit til
av denne nydelige sjokoladekaken. Vent, jeg prøver.
–Cartman, din fete drittsekk! –Hva sa du?
–Jeg er redd! –Hold kjeft, unge!
Her oppe kan dere se en rødbrystet meis i sitt naturlige miljø.
–Hva var det? –Hva da?
–Ferdig. –Sitt ned og hold kjeft!
Hold munn, ellers dreper jeg kaninen!
–Hvor er vi? –Jeg aner ikke.
–Neppe på et trygt sted. –Hva skal vi gjøre?
Vær stille, så ser jeg i manualen.
–Ms Crabtree... –Jeg må se informasjonsfilmen!
Velkommen til videoguiden. "Hva man gjør i kriser."
Du har roet barna ved å bruke "jeg dreper kaninen"–teknikken.
Husk at barna er trygge så lenge de sitter i bussen.
Slipp ikke, under noen omstendigheter, barna av bussen.
Det beste er å si: "Går dere av, blir dere spist av et monster.
Unger! Ikke gå av bussen, da kan dere bli spist av et monster!
Når ungene er rolige, kan du forlate bussen og gå etter hjelp.
Husk busssjåførkoden: Sitt ned og hold kjeft.
Jeg skal hente hjelp.
Gå ikke av bussen. Da blir dere spist av et stort monster!
–Hvorfor spiser det ikke henne? –Hun er en fet, stinkende merr.
–Hva sa du? –Er det flere som vil ha mer?
Hun kunne ha latt varmen stå på.
Det er klart det måtte skje meg.
Jeg søker kjærlighet på feil sted...
Middagstid. Kom til pappa.
–Hei, skal vi samme vei? –Hold kjeft og hjelp meg opp!
–Jeg har ikke hele dagen! –Nei visst.
Kjør meg til nærmeste by, brennkvikt, din pappskalle!
Hva gjør en sped liten jente som deg ute en slik kveld?
En busslast med unger sitter fast! Jeg trenger kran og helikopter!
Kan jeg ta noen aspirin?
–Det er faktisk rohypnol. –Rohypnol og aspirin går ut på ett!
Hvor langt er det til neste by?
Tenk om hun ikke kommer tilbake og vi må bli her for alltid!
Det blir ikke for alltid. Vi dør etter et par dager.
Jeg vil ikke dø her med dere. Dere er kjipe.
Slapp av, vi har overlevd verre situasjoner.
Husker du da romvesener kidnappet din bror Ike? Det var skremmende.
–Hvorfor kommer de ikke og tar ham? –Vi må sende et signal.
–Han er som Rudolf. –Fis mer, Cartman, så kommer de.
Jeg må ikke fise mer i kveld.
–Jo da. –Fis i vei, Cartman.
–Jeg vil ikke. –Han må slippe den en gang.
Nå er det nok. Hør her!
Hvorfor har alt i dag handlet om ting som kommer ut av min bak?
–Se der! –Så barnslig.
Nå hender det igjen.
–En iskrembil! Tror du oss nå? –Dere skremmer ikke meg.
Cartman, det stikker en iskrembil ut av baken din.
–Romvesenene kjøper is. –Alt kommer til å bli bra.
Det kaller jeg å være på tynn is.
–Ja. –Var det slik?
–Stopp! Slipp meg av, din tøyte. –Jeg bryr meg om busslasten med...
–Barn! –Jeg blir med deg.
–Hva er dette for slags tull? –Jeg hater å fly.
–Merker du rohypnolen? –Nei.
Liker dere imitasjoner? Dette er min imitasjon av Robert DeNiro.
Hei, dere. Dere gutter. Hold kjeft, dere.
Du er dritdårlig!
–Hold kjeft, dere gutter. –Sitt ned og hold kjeft!
Kom igjen. Jeg elsker deg, og du elsker meg.
Jeg sa, sitt ned og hold kjeft!
Du var fantastisk. Den morsomste komikeren jeg har sett på årevis.
Hold kjeft, for pokker! Jeg må ha hjelp med bussen min!
Fantastisk! Kul vinkling!
–Ser du henne? –Hvor lang tid tar det?
Hun kommer ikke tilbake. Hun har gått og vil la oss dø her.
–Ro deg ned. Kenny blir urolig. –Jeg holder ikke ut! Jeg må ut!
Du hørte hva ms Crabtree sa. Det er et stort monster der ute.
Jeg vil ikke sitte her og vente på å dø sammen med dere.
Ikke gjør det!
Kanskje ms Crabtree fant på det med monsteret.
Milde himmel!
Ingen andre vil vel forlate bussen nå!
–Hallo? –Ms Cartman, det er Stans mor.
–Hvordan går det, Sharon? –Er din sønn hjemme?
Vent, så skal jeg sjekke. Vennen, jeg har laget kjøttpudding.
Jeg har bakt kaker! Nei, han er ikke her.
Nå blir jeg bekymret. Jeg har ringt rundt. Ingen vet hvor de er.
Hun er et naturtalent. Den morsomste siden Maury Povich.
–Du må se det. –Ok, men det er best det er bra.
–Kom inn. –Hvorfor tok du meg med til Denver?
–Din hjerneskadde psykopat! –Mr Jonas, dette er ms Crabtree.
–Gleder meg. –Du ligner en overkjørt hundedritt.
–Hva var det jeg sa? –Vil du tjene en million dollar?
–Vil du slikke meg bak? –Vi begynner straks.
–Ikke rør meg! –Unnskyld. Trenger du noe?
Nei! Men det føles som om jeg har glemt noe.
–Hva er klokken? –På onsdag eller torsdag?
–Jeg tror det er lørdag. –Da misser jeg "Fantasy Island".
–Det er ikke trygt her på bussen. –Der ute tar monsteret oss.
–Hva tror du det er? –Et stort, skremmende monster.
Kanskje det er Skuzzle–butt? Som da vi campet med onkel Jimbo og Ned.
–Lavaen kommer rett mot oss. –Hjelp!
–Den ekte Skuzzle–butt. –Finnes han?
Herregud! Se på beinet hans!
–Jeg er Brent Musberger fra TV. –Han har Musberger til bein!
Skyt den, Ned!
–Å, nei, tomt for ammunisjon. –Se, han lager iskrem!
–Skuzzle–butt er kul. –Det kalles å være på tynn is.
Monsteret kan ikke være Skuzzle–butt, for han er grei.
–Kanskje det er mr Garrison? –Ute i skogen for å drepe oss?
Husker du ikke da han ble gal og prøvde å drepe Kathie Lee Gifford?
Nå kommer hun!
Kom igjen, din lille hurpe!
Det er med stolthet jeg ønsker mrs Kathie Lee Gifford velkommen
til South Park!
Takk!
–Mr Garrison, stopp! –Vi må avslutte det vi har startet.
–Nei, mr Garrison! –Hun er et romvesen.
Takk, jeg elsker dere alle.
Hva var det jeg sa?
Dette ødelegger stemningen. Is til alle.
Det kaller jeg å være på tynn is.
Monsteret kan ikke være mr Garrison, for han hadde gevær.
Live fra Burbank. Dette er "Tonight Show" med Jay Leno!
Gjestene i kveld er en avdanket såpeskuespiller.
Og komikeren ms Crabtree!
Her er programlederen Jay Leno!
–Slapp av, du slår dem i bakken. –Hvem da?
–Kult, bruk den. –Trenger du noe, vennen?
Gi meg en rohypnol til!
Nå prøver vi å roe oss ned. Slikt skjer hele tiden.
Hvor ofte forsvinner en hel klasse?
99 prosent av barn som forsvinner har rømt.
–Rømt? –Hvorfor laget jeg gafagahaga?
–Hvordan finner vi dem? –Vi må lage postere og flygeblader.
Da vet folk hvordan barna ser ut og kan ringe hvis de ser dem.
Vi begynner straks. De kan være halvveis til L. A.
Snart selger de kroppene sine og kjøper heroin.
Hva var det? Jeg tror monsteret er utenfor bussen.
Bare vi visste hva det var.
Ja, det husker jeg.
Kom tilbake, dine elendige drittsekk.
Dere dør hvis han rører dere.
Her er jeg, din horeunge!
–Oh, my god, Kenny killed death. –You bastard!
Monsteret kan ikke være døden, for døden spiser en ikke.
Hvem bryr seg? Den kan ikke skade oss på bussen.
–Oh, my god! It's killing Kenny! –You bastard!
–Nå er vi i knipe. –Kan vi bestille en pizza?
Hva pokker glor dere på?
Slutt og le, horer!
Jeg sa, hold kjeft!
En applaus for den lovende ms Crabtree!
–Det var supert. –Hva så? Suksess er hult.
Det er på tide å legge opp. Nå tar vi en kopp kaffe.
Lurer på når monsteret kommer tilbake etter mat.
–Vi må holde sammen. –Det må finnes en utvei.
Husker dere da Fonzie hoppet over bussene med motorsykkelen?
Kom igjen, Fonzie!
–Du klarer det, Fonzie! –Vi tror på deg!
–Oh, my god. They've killed Kenny! –You bastard!
Det kaller jeg å være på tynn is.
–Det var ikke slik det skjedde. –Kenny døde jo nettopp her.
Nei, det er vel ikke logisk.
Nei!
Hva skal vi gjøre?
Mer tyngde bak!
Nei, det er for mye.
–Hvor lenge kan vi holde ut? –Det går bra, det gjør det alltid.
Husker dere fyren i rødt som gikk ut alene?
Jeg vil ikke vente på å dø her med dere. Jeg henter hjelp.
Ikke gjør det!
Kanskje ms Crabtree fant på det med monsteret.
Milde himmel!
–Se, den har iskrem! –Ja!
Det kaller jeg å være på tynn is.
Nydelig. Jeg har aldri sett noe så vakkert.
På avstand ser det ut som et kaldt og fuktig myr.
Men her ser man at den har en indre skjønnhet som slår alt annet.
–Takk for vår tid sammen. –Kall meg snuppa.
–Jeg har det hyggelig, snuppa mi. –Og jeg glemmer alle mine sorger.
Pokker. Jeg misser nye "Barnaby Jones"!
Ms Crabtree hadde en TV til videoen. Kanskje vi kan se på den.
Over hele landet rømmer barn hjemmefra.
Her er noen foreldre som håper at barna deres hører dem.
Hei, Stanley... Det er meg...pappa.
Mamma og jeg savner deg. Jeg håper at du hører dette.
Lille lam, fortapt et sted i vår verden
Langs en kald gate går ferden
Faren din er tilbakestående!
Kom hjem, Kyle. Du forsvant og søkte noe nytt der
Alt du trenger venter på deg her
Kom hjem igjen Vi elsker dere som dere er
Kom hjem igjen Så leit at dere ikke hos oss er
–Kan de ikke bare lete etter oss? –Håper ikke faren min synger.
Husker dere da jeg fikk vite hvem faren min er?
Som jeg sa tidligere, finnes faren i dette rommet.
Det er...John Elway!
Kult!
John Elway er faren min!
John Elway er min far! John Elway er min far!
Kom, så går vi og kjøper iskrem.
–Det der kaller jeg... –Hadde ikke moren din penis?
Din drittsekk, jeg skal gi deg et spark bak!
Nei, Cartman!
Bussen tipper.
–Vi landet i iskrem! –Hurra!
Dette er ikke logisk. Det er ikke logisk. Jeg må være...
–For en merkelig drøm. –Er alt i orden, vennen?
Jeg drømte at vi satt i en buss og snakket om alt som har skjedd.
Men ingenting stemte, og det sluttet alltid med at vi spiste is.
–Vil du ha biller til frokost? –Ja takk.
Biller er godt til is!
For et mareritt!
–Hallo? –Jeg drømte noe merkelig.
Jeg drømte at Cartman drømte at vi var i en buss, men alt var feil.
–Så spiste han og moren biller. –For en syk drøm!
–Jeg har følelsesmessige problemer. –Blir du med til Happy Burger?
Ja, jeg vil ikke sove mer. Vi ses.
Takk for at du har fått meg til å føle meg levende igjen.
–Hva er det? –Jeg må gå. Ingenting er virkelig.
–Det er bare en åtteårings drøm. –Jeg vet det, Marcus.
La meg bare late som så lenge jeg kan.
Tekst: Vibeke Næss Broadcast Text Oslo, 2006
Tekstadministrasjon: www.broadcasttext.com